Mélyen tisztelt Barátom!
Elmondhatatlan tisztességként ér, hogy művemet kritikáddal méltatod, mit rossz néven nem veszek. Mindenekelében leszögezném, stílusbéli vétségimet elismerem, s csak buzdíthatlak bánj irományommal kíméletlen s őszintén, szíven nem üt a jogos kritika. Egyébiránt igen szép, hogy apró rögökként hivatkozol ezily tökéletlenségekre... 
Javításaiddal szemben egy-két csip-csup megjegyzésem, ellenérvem akad csak, s ki is fejteném mely esetekben ragaszkodnék saját változatomhoz, még ha tiéd, finomabb s mívesebb is. Szemléleted talán formálhatám némiképp, az irányba, merre tulajdon gondolataim tartanak, s ha nem is eredeti szövegem megtartására, de valamely ahhoz közelibb javításra juthatánk. Ha okfejtésem követően még mindig ragaszkodnál az alábbi részek javításihoz, elfogadom, majd hisz bizonyosan okkal ragaszkodnál.
Ilyen például, hol a XIV. színben Ádám szavait korrektúrázád melyeket Luciferhez intéz, neki száját befogva, hogy beszédében megállíthassa. Ekkor hangzik el Ádám szájából "Oly egyszerűnek látszik, oly valónak, de annál károsabb keblünkre, mint a durva babona, mert tudósan, számokkal öli meg a szellemet…” s az ezt követő pár sor, melyre gondolok. Javításod, e résznél, bár jelentésében alig módosítá a leírtakat, s olvasásra is símább s kellemesebb, én mégis megtartanám az eredetit. - Hogy mivégre, ragaszkodom hát sajátomhoz, ha látom mily zilált? Gondolhatád most magadban most: Imre barátom félre beszél talán. - Valójában az ok nem más mint, hogy itt a tökéletlen forma s kusza logika valójában szándékolt. Az Ádám keblében dúló lelki hevülettől terhes zűrzavart hivatott éreztetni, s zilált gondolatait tükrözni, minthogy ebben a színben a kiábrándultság majdhogynem győzedelmeskedék felette.
Másik módosítás melytől eltekintnék, azon ominózus mondat melyben a „látszik” szó s Éva keblének említése … Hogy is fogalmaztál? Zavarbaejtőn közel hangzik el egymáshoz, erről korábban már értekeztünk emlékezhetsz… s tudom akkor elismertem a változtatás szükségességét, de azóta új napra ébredve mégis az eredeti ellett döntenék. Hiszen a legrosszabb mi megeshet, a szemérmesebb publicum pironkodása. Ezen pedig csak túltevék magukat valahogy…
Ennél jelentékenyebb, azonban az a sor mely az utolsó színben olvasható, mikor Ádám önnön életének kioltására készül. Én azt mondattam vele „Dacolhatok még istennek, neked” s te ezt javítád arra, hogy „Dacolhatok még isten, véled is”. Bár a fogalmazás valóban félreértésre okot adó, de ezen mondat nem csak istennek szól. A „neked” ebben a frázisban Lucifert jelenti, hiszen vele is szembe fordul Ádám, pártjára semmiképp nem áll istennel szemben s nem válik az eszközévé, s ez igen lényeges. Mégis javításod hálásan köszönöm, hisz oly hibára világitál rá mely fölött elsíklani vétek volna. Javításképp a következőt ajánlanám: „Dacolhatok még istennel s véled is”. 
Így hirtelenjében ezek észlelém, de ígértem szerint egészében tüzetesebb átnézni nem röstellem majd. 
Válaszod várva maradok hű barátod: Madách Imre