Tisztelt kedves Barátom!
Változtatásaidért csak újabb hálával tartozom, a nyomtatási hibák meg bámulatos gyérek. De ha kéziratomat te rosszalló ítélettel rögvest visszaküldöd, már azóta melegedtem volna mellette, s Ádám utolsó álmát a purgatórium lángja közt álmodta volna végig. Így viszont legfeljebb a meglevőnek megtartásában mutatott túl-kíméletességed iránt lehet némi észrevételem, s bár fáradságodat szaporítja, csak arra kérhetlek: törülj bátrabban.
Néhány helyre nézve kell mégis némi indokolást felhoznom koránt sem azért, hogy azokat a megváltoztatástól megmentsem, mert jól tudom, mi a szépirodalomban commentárra szorul s magát nem érteti, helytelen; de csak azért, hogy előtted megmagyarázzam mit akartam voltakép mondani, vagy mért mondtam általában.
Ad. 1. Az általad „famózusnak” nevezett négy sorral kezdeném, amit, mint írád, jobb szeretnéd, ha magam javítanék, hogy ne szenvedjék csorbát az eredendő gondolat. Nálam ez ígyen áll:
„Be van fejezve a nagy mű, igen.
S úgy össze vág minden, hogy azt hiszem
Évmilliókig szépen elforog
Mig egy kerékfogát újítni kell.”
Te ezt javallád helyette:
„Be van fejezve a nagy mű, igen.
A gép forog, az alkotó pihen.
Év-milliókig eljár tengelyén,
Míg egy kerékfogát ujítni kell.”
Nos, operatiodban, mely metrumban és syntaxisban kétségkívül különb, van csekély mégis látszó zavar. Ugyanis mi a folytatás? „A gép forog, az alkotó pihen. Évmilliókig eljár tengelyén” - az alkotó? kérdhetné valaki, hisz az a legközelebbi subjectum. Daczára e kis erőszaknak, engedek neked, hisz a költői nyelv gyakran tesz ily ugrásokat.
Ad. 2. De már más a helyzet az utolsó szín öngyilkossági jelenetében. Te Ádámmal ott ezt mondatod: „Dacolhatok még isten, véled is”. Mintha Lucifer győzedelmeskedett volna: Ádám melléje állt, és az Úr szándékát öngyilkosságával akarja keresztezni. Nem erről volna szó. Én azért mondám, hogy „dacolhatok még istennek, neked”, mert ez a „neked” Lucifernek szól. Tehát Ádám Lucifer mellé sem óhajt állani, az öngyilkossággal mindkettejükkel fordulna szembe.
Ad. 3. Végül: a pajzánságokról. Amikor a második, paradicsomi színben Lucifer felbukkana, s ezért „az égi zengzet elhallgatott”, nálam Ádám így szól Évához: „itt kebleden, úgy látszik, hallom azt még”. Te azt mondod, Éva keble „nem látható” – s az „úgy látszik” helyett a szerinted szemérmesebb „úgy tetszik”-et javallod. Ám legyen. Írád azt is, hogy az enyelgések ebben a részben „édeskés modern bókjai a szerelemnek”. Jóllehet e dialogok olyanok, mint boltos legény és komorna ömlengései, de kellett valamit mondatnom velök, mi szerelmöket érintse. 
Segíts te, vagy Ádám nem tud szerelmet vallani, s kihal a világ!
Nem tartóztatlak most tovább. De te szeresd tovább is leghívebb igaz barátodat
Madách Imrét.